Jag är den vandrande riddaren som skall göra slut på er!
Kämpa! Jag är redo! Smaka på mitt svärd!
Hur vill ni ha det, odjur? Känn smaken av stål!
En träff! Äntligen en träff!
Stönar ni, sir? Ner på knä och bed om nåd!
Alonso, läggdags!
Prinsen av Biscay.
...dess vapen är tre silverkronor på ett fält av azurblått.
Stordåd av vandrande riddare.
Här...hos Mayolena, dotter till Espartifilago av Skogen.
En sköld föreställande ett kattdjur och en slinga med dotterns namn.
Farbror Alonso, ni läser för mycket och äter för lite.
Sir Galahads ädla strid. Jungfrur i nöd...
Hur vill ni ha det, odjur? Känn smaken av stål!
En träff! Äntligen en träff!
Sancho!
Jag trodde att det var min fru. Hon kör med mig, dag som natt.
När du var liten, Sancho Panza, drömde inte du om något bättre?
Ett liv fullt av äventyr.
När jag var grabb, så tvingade er far mig att slita lika hårt som jag gör nu.
Lyssna på mig. Det kommer en tid då du skall belönas för allt ditt slit.
Ett krus vin på kvällen och Teresas tjat - det är allt jag får.
Ditt liv kan förändras. Våra liv.
Jag vet. Vi blir inte yngre.
Vad skulle du säga...
...om en lång resa?
Marknaden i La Mancha?
-Det duger gott för mig. -Vännen Sancho...grannen Panza.
Du kanske inte har insett det än, men jag måste berätta det för dig:
Det finns en värld utanför La Mancha. Det finns ett stort annorstädes.
Och där kan vi båda finna berömmelse och rikedom.
-Är du inte klar med stockarna än? -Jag har besök.
Vi får prata mer om det här. Var redo när jag visslar.
Träskallar! Dumhuvuden! Mitt namn! Mitt riktiga namn och min titel!
Jag lyder under ridderskapets lagar.
Jag är inte längre Alonso Quijada. Det har jag lämnat bakom mig!
Jag skall bli en ädel riddare! Don Quijote de la Mancha!
Det är mitt namn och min titel. Det skall gå till historien-
-vid sidan av Amadis de Gaula och sir Lancelot av Sjön.
Sätt er, sir.
Ni behöver inte ta till högburna ord.
Don Quijote är i lika stort behov av en rakning som señor Alonso.
"Högburna ord"? Ord skall vara högburna!
Tankar skall vara högburna! Ambitioner skall vara högburna!
Högst av allt är den kvinna som tillhör en riddares hjärta.
Jag talar om en tid...en gyllene tid.
Är den helt glömd?
Då sanna riddare vandrade på jorden och utförde goda gärningar utan lön.
De befriade förtryckta och störtade tyranner utan tanke på egen vinning.
Jag, Don Quijote de la Mancha, skall återskapa denna storhetstid.
Denna gyllene storhetstid...
...som vi har läst om.
Kära farbror, låt barberaren raka er.
Borgmästaren kommer hit på middag.
Finns det inget viktigare? En gång i månaden kommer borgmästaren hit.
En gång i veckan går vi till kyrkan. Varannan dag rakar du mig.
Var är värdigheten? Var är dygden? Var är det äro fyllda äventyret?
Kanske, Don...?
Quijote!
-Kanske äventyrens tid är förbi. -Aldrig!
Inte för mig och inte för världen.
Vad skall vi få se, farbror?
Strunt i det.
Raka mig då. Gör mig redo.
-Det är nästan dags. -Dags för middag?
Nej, bäste skäggtrimmare. Dags att ge sig ut på en resa.
Vad gör han?
Du skall också få ett nytt namn. En ny hederstitel.
Nu är du den trogne springaren, en vandrande riddares stridshäst.
Du är ej längre en vanlig häst.
I dagar och nätter har jag sökt ett namn.
Något ståtligt och betydelse fullt.
Nu hälsar jag dig, min Rosinante!
Vad var det? Du hörde, Sancho. Det var någon som visslade.
-En uggla? -Nej, det var ingen uggla.
-Vem är det? -Tig, mor! Det är ingen.
Det är någon, som visslar.
Jag går ut och ser efter.
Vad sa du?
Jag går ut en stund, sa jag.
-Vad skall du göra? -Jag behöver frisk luft...och lite lugn.
-Hur lång tid tar det? -Så lång tid som det tar, tack.
Väpnare till en riddare som reser världen över och dräper jättar-
-och räddar oskyldiga jungfrur. Vilken ära för en man av din sort.
Någon som är fattig och klent begåvad.
Ära? Vad får man betalt i timmen?
Många vandrande riddare har under sina resor erövrat en ö...
-En hel ö? -En ö eller två. Det är vanligt.
Som belöning åt sin trogne väpnare...
...har han fått bli guvernör på ön.
-Ni driver med mig. -Det står skrivet i riddarböckerna.
Man kan väl tjäna mycket på det?
Utan tvekan. Jag har sålt fyra fält och intecknat huset.
Vi är välförsedda inför resan. Och du skall få en ny skjorta.
-Var ligger den här ön? -Någonstans på de sju haven.
Så det är där den ligger.
Jag är inte vidare förtjust i att gå. Kan jag ta med min åsna, Dapple?
Jag har aldrig hört om en riddare vars väpnare ridit på en åsna...
-Då blir jag den förste. -Det kanske är en dygd.
-Följer du med? -Ja.
Du är Don Quijotes trogne väpnare.
För en ö!
Fagra Dulcinea.
Jag har valt er till den kvinna som jag skall skänka mitt hjärtas imperium åt.
Det är mycket snällt av er, men jag heter Aldonza.
Inte nu längre. Ni är min lady Dulcinea.
En riddare utan käresta är som ett vin utan druvor...
...ett ägg utan salt, en kropp utan själ...
-Skall jag bli er käresta? -Ni får inte träffa mig på fyra år.
Jag skall resa runt och dräpa jättar-
-eller alla som bestrider att den fagraste av de fagra är min Dulcinea.
Råka inte illa ut för min skull.
Jag är inte längre Alonso Quijada. Jag är Don Quijote de la Mancha.
Ingen risk är för stor för en riddare som beskyddar sin älskade.
Min familj skall flytta till Toboso. Min far skall tvätta statyer i staden.
Det kvittar. Ni är ändå min.
Jag kallar er Dulcinea del Toboso.
Stegen!
Mor sover i köket.
Det stora äventyret tar äntligen sin början.
Jag berättar det för Dapple.
-Husbonden är borta! -Borta i skallen, om du frågar mig.
Farbror har lämnat oss!
-Han talade om ett stort äventyr. -Han förstår sig inte på världen.
-Vad sa ni? -Han finner inga hjältar eller jättar.
Folk förstår inte vad han pratar om.
-Gör ni det? -Inte alltid.
Fru Fortuna ler mot min vän Sancho.
Hon har inte lett mot mig. En mycket ovänlig flicka.
Vårt äventyr börjar bättre än jag vågat hoppas på.
-Vad pratar ni om? -Ursinniga jättar. Minst 30 stycken.
Jag tänker beröva dem livet.
Att dräpa dessa avkommor är en uppgift värdig en riddare.
Jag struntar i deras vrål. Jag har rättvisan på min sida.
Med hjälp från ovan skall vi vinna en kolossal seger i dag. Inte sant?
Jag har bara en invändning.
-Vad då? -Det är bara en liten invändning.
-Tala ur skägget! -Jag ser inga jättar.
Du är ju klent begåvad. Vad vet du om äventyr?
Ser du hur de vevar med armarna? Somliga kan ha kilometerlånga armar.
-Men jag skall få dem på knä! -Det är ju bara väderkvarnar.
Oskyldiga anordningar för att mala säd.
Oskyldiga anordningar? Jovars!
Ställ dig i ett hörn och bed om du inte klarar av detta.
Lystring, jättar! Striden är ojämn-
-men jag strider för himmelriket och lady Dulcinea del Toboso!
Det är väderkvarnar.
Sancho!
Det verkar som om jätten segrade.
Det var den fördömde trollkarlen och svartkonstnären Malfatto.
Det var han som förvandlade jätten till en väderkvarn för att besegra mig.
Trollkarlen gav er en rejäl omgång.
Det är ärans blåmärken och medaljer.
Hjälp mig upp på fötter, Sancho.
Ära...jag visste att det betydde blåmärken och inga pengar.
En sak plågar mig, min vän Sancho.
-Är det blåmärkena på ryggen? -Jag sa ju att jag föraktar blåmärken.
Jag har ännu inte dubbats till riddare.
Jag trodde att ni dubbade er själv.
Du har en liten hjärna, Sancho. Man kan inte dubba sig själv.
-Stämmer det? -Då hade du kunnat dubba dig själv.
"Don Sancho av Den villiga åsnan."
Det kanske vore en ära för Dapple, men jag står gärna över.
-Varför det? -Att vara riddare verkar farligt.
-Vem skall dubba er? -En mäktig lord eller kanske kungen.
Jag vet inte var han håller hus.
Lyckan ler ännu mot oss, Sancho.
Slottsherren måste dubba mig.
Sen kan jag resa världen över och skipa rättvisa åt förtryckta.
-Skulle det där vara ett slott? -Ser du inte det?
Det är brukligt att en dvärg blåser i trumpeten när en främling nalkas.
De kanske inte hittade någon dvärg.
Där har vi det. Ett välkomnande från slottsmurarna.
Och där, Sancho, vid porten... Två jungfrur som välkomnar oss.
Jag bönfaller er, vackra damer, var inte rädda.
Min riddarorder förbjuder mig att skada en dam eller en jungfru.
Jungfrur? Kallade han oss jungfrur?
Det var länge sen någon sa det.
Alla bäddar är upptagna. Men om Ers nåd vill sitta av-
-så kan jag erbjuda en god middag.
Slottsherren välkomnade oss artigt.
Jag trodde att han var värdshusvärd.
-Señor slottsherre... -Det var ett lustigt namn.
Jag struntar blankt i komfort. Striden är min vila.
Jag föredrar en skön halmmadrass.
Jag önskar bara vila till gryningen.
-Det kan vi nog erbjuda. -Att ni, som slottsherre, bjuder mig...
Stekta ägg, bröd utan insekter och lite öl - det kan jag ordna.
Jag begär bara, i all ödmjukhet, att dubbas till riddare.
Ja...det skall ni väl också kunna få.
Det kostar inget extra.
Vad är din herre? En som rengör rustningar?
Naturligtvis inte. Min herre är en berömd vandrande riddare.
-Därför är han vaken hela natten. -Vad är en vandrande riddare?
En vandrande riddare är en djupt olycklig och bekymrad människa.
Men i morgon kommer han att ha två tre öar att ge till sin väpnare.
Lady Dulcinea, hjälp mig i denna prövning.
Utkämpa striden, min kära riddare, för Gud och er älskade.
Ni har mitt hjärta och min näsduk.
Den första slav som rör min rustning förolämpar min Dulcinea och skall dö!
Ni har förblindat mig med ännu en av era ondske fulla förtrollningar.
Lömska skurkar! Våga inte missbruka slottets gästfrihet!
Fred! Bevittna när jag dubbar denna man till riddare.
Men señor Castillano, herre över detta slott...
-Min vaka är ännu inte avslutad. -Enligt mina lagar har ni vakat nog.
Låt ert knä vila vid min fot.
Jag läser ur "De vandrande riddarnas heliga bok".
Svär ni, Don Quijote de la Mancha, vid ridderskapets heliga orden-
-att bestraffa ondska, undsätta oskyldiga-
-och befria detta land från jättarnas lömska plundringar?
Ja.
Och skall ni beskydda och försvara den sköna...
-Dulcinea. -Javisst.
...och bekämpa alla dem som förnekar hennes skönhet?
-Av hela mitt hjärta. -Räck mig då svärdet.
Res er upp, sir riddare!
Jag är på väg till en ö.
Pengar...? Är ni från vettet? Vill ni ha smutsiga kontanter?
Skydd för natten, foder åt djuren och en fårstuvning åt er tjänare.
Fårstuvning? Tar slottsherren betalt för fårstuvning av sina ärade gäster?
Vad har hänt med er gästfrihet?
Detta är slottet där jag blev dubbad.
Detta är värdshuset där ert gamla hästskrälle åt tre skäppor hö!
Då har det förändrats.
Ni har förvandlats till en värdshusvärd.
Om ni hade varit värdshusvärd så hade ni inte kunnat dubba mig.
-Ni skall betala! -Min stackars vän.
Men frukta inte. Jag skall hitta trollkarlen som förtrollade er.
Och när jag gör det, så får han passa sig.
Kom tillbaka och betala notan!
Du där...betala!
-Jag trodde att det var ett slott. -Lögnare!
Jag trodde att stuvningen var gratis.
-Betala! -Det går inte.
-Varför inte? Är du också förtrollad? -Inga pengar.
Då skall vi betala dig. - Kom igen!
Slottet var förhäxat. Du anfölls av vättar.
Vättar som var så starka?
-De har magiska krafter, min vän. -Så det var därför...
-Jag beklagar att jag inte hjälpte dig. -Ni hade inte varit till mycket hjälp.
Om jag angrips av en ur riddarorden så kom inte till min undsättning.
Som ofrälse får du bara slåss med vanlig folk. Angrip aldrig en riddare.
Jag låter helst bli vanligt folk också.
Vad är det? Vart skall vi nu?
Var beredd, Sancho.
Bered dig på äventyr.
Inte nu igen.
-Hon ser inte illa ut. -Fagrast av alla...förutom Dulcinea.
Men följeslagarna ser konstiga ut.
-Titta noga på dem, Sancho. -Det är väl inte vanligt folk.
Trollkarlar! De är tjänare åt Malfatto.
De har rövat bort den fagra Angelica.
Jag tycker att de ser ut som munkar.
Tig! Du vet inget om trollkarlar.
Kom, Rosinante, rid till undsättning!
Förhäxade andar från Helvetet! Frige prinsessan som ni har fången.
Annars får ni med Don Quijote, de oskyldigas beskyddare, att göra.
-Vad kallade han oss? -Andar från Helvetet.
-Vi är heliga munkar. -Vi tillhör benediktinorden.
Mig lurar ni inte! Djävulen i en munks förklädnad är fortfarande Djävulen!
Era insektsögon avslöjar er!
Herregud! Han har dödat en munk.
Är jag i Himlen? Är ni en ängel?
Knappast.
Prinsessan, ni är nu be friad.
Jag är en gift kvinna, sir. Jag är fru till en doktor.
Jag skall möta min man i Sevilla.
Som jag trodde. En prinsessa. De onda andarna har flugit sin kos.
-Onda andar...? -Man ser det på deras insektsögon.
Två heliga män. Jag biktade mig.
Behöver hon två biktfäder?
-Vilka är ni? -Jag är er tjänare, Don Quijote.
Jag förväntar mig ingen belöning.
Jag måste till min make. - Pedro.
Nu är ni fri, prinsessan! Ni kan fara vart ni vill!
Det var skönt med lite lugn.
Vi har ännu inte mött den store general Alifanfarons armé.
Nu äter vi, inga fler äventyr.
-Äta? Vi har inte tid att äta. -Man har alltid tid att äta.
Jag har lite ost och en lök. Det kanske inte passar en riddare...
-Har du inte läst något om riddare? -Jag har inte läst särskilt mycket.
-Men jag har ju berättat historierna. -Jag kanske inte lyssnade hela tiden.
-En riddare äter en gång i månaden. -Tur att jag är vanligt folk.
-Vi äter vid överdådiga banketter. -Lite bättre än ost och lök, va?
Resten av tiden lever vi på ängsblommor och skogsbär.
Jag fyller sadelväskorna med bär och några vackra blommor åt er.
För egen del vill jag ha lite mer.
Några gris fötter och kycklingklubbor.
Titta, Sancho! De rycker fram.
En stor armé på frammarsch.
Var då?
Hör du inte soldaterna sjunga?
Är ni säker på att det är soldater?
-Det är en armé från alla nationer. -I så fall måste det vara två arméer.
-Varför säger du det? -Ett rökmoln i öster.
Vilken lycka. Vi bevittnar ett historiskt ögonblick.
-Två stora generaler möts i strid. -Vi låter dem hållas.
Den store Alifanfaron, kejsare av ön Tropobana-
-marscherar mot kung Pentapolin av Den nakna armen.
Vad är problemet? Gillar de inte varann?
-Vet du ingenting? -Knappt.
Den hedniske Alifanfaron är förälskad i Pentapolins kristna dotter.
-Han vill röva bort henne från fadern. -Så allt handlar om en kvinna?
Titta där, Sancho! Den tappre Laurealcu av Silverbron.
Där, i rustningen prydd med gyllene blomster-
-rider den svartskäggige hertigen av Quiraccia.
Där är den gigantiske Brandabaran som bär en grind istället för en sköld.
En av grindarna som Simson den starke rev ned från templet.
Varför sitter du bara där och stirrar?
Jag försöker, herre, men jag hör bara bräkandet av två fårhjordar.
-Det är fruktan. -De är inte så skräckinjagande.
Fruktan för de två arméerna förstör ens syn och hörsel.
Göm dig, om du är så skräckslagen.
Jag skall ensam bringa seger åt den sida som jag stöder.
-Vilken hjord är det? -Alifanfaron anfaller.
Tillbaka, din tyrann! Det är jag, Don Quijote!
Ingjuter det namnet fruktan?
Kom tillbaka! Det blir bara fårkotletter!
Lady Dulcinea!
Mod! Alla ni riddare kämpar under kung Pentapolins fana.
Följ mig! Vi skall hämnas kvinnotjuven.
Alifanfaron, Don Quijote utmanar er på en strid på döden.
En duell med dödlig utgång! Eller gnäller ni i ert tält?
Ynkryggar! Tar ni till reträtt?
Kasta era svärd! Ni skingras likt får.
Mycket klokt! Vi har segrat i dag.
Jag har segrat för den fagra lady Dulcinea del Toboso.
Ingen fara, Sancho. Faran är över. Vi vann en stor seger.
Jag hoppas att ni inte misstycker...
"Bättre en fågel i handen än tio i skogen."
"Det hjälper inte med vackra ord."
-Sancho, kom till saken. -Det skall bli, utan omsvep.
-Hur mycket får jag i lön? -Vem sa något om lön?
Min fru kommer att göra det.
Min fru vill veta vad jag får i lön för mina tjänster.
Då är din fru okunnig om riddare.
Ja, hon är förvånansvärt okunnig.
Det finns ingen riddare eller väpnare-
-som sjunkit så lågt att de har begärt lön för mod och uthållighet.
Jag kan sjunka så lågt, utan problem.
När vi lyckas, som vi skall, och vinner ett stort pris...
-Är ni säker på detta? -Jag litar på Gud och min älskade.
-Men betalar de min lön? -Du kommer att belönas med en ö.
Men kan jag få något så länge?
Jag är ingen penningutlånare, jag är riddare av la Mancha.
Vad skall jag säga till min Teresa?
Titta! De har tillfångatagits av trollkarlen Malfatto för att bli slavar.
Driver ni med mig? Det är straffångar.
Fångar. Stygga pojkar. Bovar, dömda till straffarbete.
Du är en enkel själ, och lättlurad.
Men vi skall snart få veta sanningen.
Du med den lustiga dräkten... Flytta på dig.
Lustig dräkt? Passa er. Detta är en spansk riddares rustning.
Jag är Don Quijote de la Mancha.
Vilka är dessa arma stackare?
Arma stackare? De är straffångar som skall bryta sten.
Det är ju hemskt. Färdas de inte av fri vilja?
-Jag har aldrig hört om frivilliga. -Då faller de inom mitt område.
Jag skall förhindra allt våld och förtryck och bistå alla i nöd.
Om de är förtryckta så beror det på deras brott.
Fråga dem själv.
-Vad är ert brott? -Jag blev förälskad.
Det är inget brott.
Han blev så förälskad i ett par ljusstakar i guld att han tog dem.
-Och vad är ert brott? -Jag sjöng som en kanarie fågel.
-Det är väl inget brott? -Han har erkänt tjugo rån.
-Och era missgärningar, svartskägg? -Kärleken till mina systrar.
Familjelivet föder mycket glädje.
Så mycket glädje att han blev far till en märklig barnaskara.
-Och vad har fört er hit? -Jag sammanförde älskande.
Han var en ökänd hallick.
Det är ett kall som kräver mycket försiktighet.
Ni anförtroddes många hemligheter.
-Och ni? -Det är den störste boven av alla.
Han har skrivit en bok om alla sina skurkstreck.
Han heter Ginisello de Passamonte. Vi kallar honom Gines.
-Och ni har skrivit om ert liv? -Inte allt. Mitt liv är inte slut än.
-Han hoppas på mer skurkstreck. -Han verkar vara en kvick figur.
Och utan tur. Slynan Fortuna är ogin mot folk som är kvicka.
Om ni tänker hjälpa oss så gör det snabbt.
Jag vill inte stå i den gassande solen och svara på frågor.
Nåväl.
Vänner och bröder...
...ni har alla begått olika brott och ni måste avtjäna era straff.
Men ni är under tvång, ni är förtryckta.
Så med min ridderliga rätt-
-befaller jag er kapten att befria er från tyranniet!
Vakter, lås upp bojorna!
Dumheter.
Nej, sir. Det är barmhärtigt.
Nu räcker det. Ur vägen.
-Framåt marsch! -Nej!
Jag har befriat er från förtryck.
Nu undrar ni väl hur jag skall belönas. Men jag begär inget för egen del.
Lika bra det.
Jag ser bara till ert bästa. Ni skall färdas till Toboso-
-och lägga ner era bojor vid lady Dulcineas fötter för att göra bot.
Säg att ni befriades av hennes riddare och sen kan ni njuta av friheten.
-Är det oskäligt? -Ja.
-Ni menar: "Ja, vi skall göra det"? -Nej, jag menar att det är oskäligt.
Men det är min vilja.
Vi måste gömma oss, hålla oss undan och sova i skogen.
Ni vill att vi vandrar på led, bärandes våra bojor-
-till någon tös i någon by som ingen hört talas om.
Kallar ni den fagra Dulcinea för tös?
-Ni hörde mig. -Jag hörde er!
Gines, Ginesello, eller vem ni nu är.
Ni skall krypa på knä till Toboso, bärandes alla bojor på era axlar.
Och ni skall be om ursäkt!
Farväl, riddare. Riddaren av den sorgliga skepnaden.
Hör på mig. Att vara god mot bovar är som att kasta vatten i havet.
-Vi ger oss av innan de återvänder. -Jag lämnar inte slagfältet av fruktan.
Tala för er själv, nu ger vi oss av!
De struntar i all världens riddare.
-Är du rädd? -Skräckslagen!
-Vill du att jag retirerar? -Så snabbt som möjligt!
På ett villkor.
Tala inte om för en levande själ att Don Quijote retirerade.
-Jag tiger som graven. -Det får inte nedtecknas i böcker.
-Det har ni mitt hedersord på. -Då ger vi oss av.
Under resans gång kommer vi att nå en godhjärtad kungs hov.
Det är bättre än förbrytare, bovar och simpla tjuvar.
-Han känner naturligtvis igen mig. -Naturligtvis. Er glömmer man aldrig.
Och han bjuder in mig på en bankett.
En bankett vore mycket välkommen.
Nej, banketter är endast för riddare. Men väpnare bjuds på förfriskningar.
Jag får väl nöja mig med det.
Under banketten kommer en vacker ung jungfru att kasta stulna blickar.
Stulna? Är hon klåfingrig?
Nej, Sancho...! Hon har förlorat sitt hjärta till mig.
Vi har bara en natt, för hennes far har bett mig att besegra hans fiender.
Har denna historia ett lyckligt slut?
Jag klättrar upp till hennes fönster.
-Den vackra Dulcineas. -Är hon kungens dotter?
-Utan tvekan. -Det borde jag ha anat.
Eller också råkar vi kanske på ett ännu mer spännande äventyr.
-Ännu mer spännande? -Säkerligen.
Jag måste upp fylla mina förpliktelser.
Att återbörda Mambrinos gyllene hjälm till dess rättmätige ägare.
-Har vi stött på honom än? -Inte än. Känner du Mambrino?
-Inte personligen, nej. -En tapper saracen. En ädel mor.
En krigare vars hjälm i rent guld stals när han sov, av Rinaldo den skallige.
Jag antar att han behövde den.
Han var ju skallig. Han behövde väl en hjälm.
Tig. Du talar dumheter.
Det är dumheter, måste jag medge.
Jag tackar Guden som älskar mig, som sänder äventyr i min väg.
Ser du inte, Sancho?
Den glittrar i solen. Mambrinos gyllene hjälm!
-Det är ju en tandläkares handfat. -En riddare på en grå springare!
Eller en brun mula.
Det måste vara skurken Rinaldo. Hans huvud täcks av stulet guld.
Hjälp mig upp.
Jag tar itu med skurken själv.
Ja, det är bäst så.
Stanna där, förrädare! Lämna över Mambrinos gyllene hjälm.
-Talar ni till mig, sir? -Stanna och slåss, du skallige!
Jag är inte särskilt skallig.
Mambrinos gyllene hjälm!
Kom. Gines tar hand om dig.
Jag är trogen min lady Dulcinea. Hädanefter lever jag blott för er.
Ädle riddare...
Det är jag som skall knäböja av tacksamhet och evig kärlek.
Vem skall jag döda?
Vilken ond ande, vilken tyrann, vilken hemsk jätte eller trollkarl-
-försöker förhäxa er och stjäla er skönhet?
Döda...? Ingen alls, min Don. I kväll skall vi älska, inte döda.
-Kyss mig...! -Tillåter ni?
-Jag ber er...! -Jag tror mig minnas hur det går till.
Visa mig.
Utmärkt! En stor älskare och en ädel krigare.
Stanna hos mig, Don Quijote. Stanna hos mig, för alltid.
Jag gav ett löfte till er far: att rida ut och bekämpa hans fiender.
-Ni svävar i fara. -Faran är min ständige följeslagare.
-Men ni riskerar att bli dödad. -I ett äro fyllt krig.
Jag står inte ut.
Min sköna...! Min Dulcinea...! Min gudinna, tala till mig!
Dapple är borta. Han stal henne. Min kära åsna.
Min bästa vän.
Det var de där förbaskade bovarna!
-Du väcker mig ur en ljuv dröm. -Mitt hjärta är krossat!
-Vad är det? Olycklig kärlek? -Min kära gamla åsna.
Hon stals i natt. Det var det där rövarbandet som ni var så kär i.
Tillbaka till staden. Min nivö ordnar en ny åsna.
Penna, papper, bläckhorn och sand. Jag måste skriva ett viktigt brev.
"Ni var vänlig nog att träda in i min dröm. Men den ljuva kärlek"-
-"som ni välkomnade mig med, är blott ett förebud om vår lycka."
Undertecknat av er trogne riddare Don Quijote de la Mancha.
Sancho.
Överlämna detta till lady Dulcinea.
Vi möts på vägen till Toboso.
Toboso, dövöra.
-Vänta på mig vid... -La Botta. Det är ett bra värdshus.
Det har aldrig varit ett slott.
Tills vi möts igen, käre Sancho.
Och nu vidare till slottet där den fagraste av de fagra bor.
-Stackaren, han är alldeles blåslagen. -Riddaren av den sorgliga skepnaden.
Precis vad jag sa.
-Vi måste rädda honom. -Innan han råkar ännu mer illa ut.
-Har han fortfarande konstiga infall? -Han pratar om en flicka han gillar.
-Hon är nog också en dröm. -Känner ni lady Dulcinea del Toboso?
Han har skrivit ett brev till henne.
Ännu en dröm.
Betrakta det som överlämnat.
-Om vi kunde hitta honom... -Jag vet var han väntar på mig.
-Om vi kunde övertala honom... Var? -På värdshuset på vägen till Toboso.
Ni kunde möta honom där och prata honom ur de konstiga villfarelserna.
-Han lyssnar nog inte på mig. -Han lyssnar inte på någon.
-Vem skulle han lyssna på? -Ingen i den här familjen.
Ingen förutom hans älskade. Fröken Dulcinea.
Eller vilken dam som helst som visar intresse för honom.
Vilken som helst?
Tack gode Gud. Jag fick en idé.
Se vem som är här, pappa!
Dapple!
Jag visste att du skulle komma hem. Du har mer vett i skallen än vi.
Er unge man må vara rik och stilig-
-men jag betvivlar att han har mina magiska krafter.
Detta är en kärleksdryck som min mor förde hem från en trollkarl i Egypten.
Drick detta, min sköna, och förförs av min charm-
-som ingen levande kvinna motstår.
Låt henne vara, tjuvaktiga trollkarl!
Era magiska krafter rår inte på mig! Jag är Don Quijote de la Mancha-
-en riddare som svurit att skydda alla oskyldiga och hämnas tyranner.
Ni är fri.
Ge mig den där, lömska sköka!
Smaka på det!
Jag skall rädda er.
Jag måste stanna hos honom. Han är min man.
Ni måste uppträda med oss igen. Storartat skådespel. Ni var lysande!
Här är er andel. Publiken älskade det.
Pengar? Förolämpar ni mig, sir?
Vi räddar inte jungfrur i nöd för det falska klirret av guld.
En riddare struntar i pengar. Men låt mig ge er ett råd, sir.
Ta bättre hand om er fru i framtiden, annars får ni smaka på svärdet igen.
Farväl, vänner.
Har jag lite frukt åt er, mina barn?
Nu skall vi se.
Jag beklagar, ingen frukt. Vad sägs om pengar?
Ta alltihop. Jag behöver dem inte.
-Är ni säker på att de hjälper oss? -Skådespelarna står i skuld till mig.
-Var hittar vi dem? -På värdshuset på vägen till Toboso.
Tjusigt! Ingen man kan motstå er.
Nej, det passar sig inte! Det strider mot kyrkans påbud.
Om en kvinna inte kan vara präst, så kan inte en präst vara kvinna.
Ni är den vackra kvinnan som skall fresta honom.
Jag rakar inte av det här. Det är ett tecken på mitt yrke.
Ni kan dölja halva ansiktet.
Vänta! En vacker kvinna... Det är väl en farlig s yssla.
Tänk om jag blir...bortrövad.
Vilket är viktigast? Att hjälpa vår stackars husbonde eller er oskuld?
Jag vet inte.
Välkommen till "La Botta Inn".
Där är du ju, Sancho. Konstig nog har jag saknat dig.
Detta är min herre, Don Quijote de la Mancha.
Alla bäddar är upptagna. Men det finns plats i källaren.
Som den riddare som vigt sitt liv åt att ställa till rätta orättvisor-
-har jag vilat mitt huvud på isiga bergstoppar och stekheta öknar.
-Allt i jakten på mitt heliga kall. -Då duger väl källaren?
Jag hade besvarat era blickar och druckit vin med er-
-om det inte varit så att mitt hjärta tillhör lady Dulcinea del Toboso.
Så snällt av er, sir.
Är inte ni den store riddaren och dräparen av jättar, Don Quijote?
-Det är jag. -Jag har råkat i knipa.
Vi undrade just om inte en man av er sort kunde komma till min räddning.
Tig, syster!
Hon är för upprörd för att tala om dessa saker.
En dam i nöd?
Malfatto uppenbarade sig i en syn.
-Han skrämde vettet ur mig. -Malfatto är min svurne fiende.
Han sa att om inte han fick som han ville så skulle hon bli dräpt av jättar.
Så var det! Han ville ha mig.
Då står jag till er tjänst.
Tack, sir. Jag är mycket tacksam.
Vi kan inte prata mer. Vem vet vem som lyssnar.
-Var är ni inkvarterad i natt? -I källaren.
-Jag beklagar. -Det stör inte en gammal krigare.
Min syster kommer till er i källaren, efter midnatt.
Hallå?
Vem där?
Don Quijote?
Rädda mig! Jag är livrädd att jättarna skall dräpa mig.
-Jättar? Är de här? -Hemska jättar. De är överallt.
Visa er, era odjur!
Madam, ni är förhäxad! De onda andarna har satt skägg på er.
Var är de? Jag skall dräpa dem!
Usling! Slukare av kvinnor!
Stå ditt kast! Dra ditt svärd!
Blöd! Blöd, fruktansvärde jätte!
Jag är trollkarlen Malfatto. Ni är i mitt våld, Don Quijote.
-Kasta ert svärd! -Jag ger mig inte, onda ande!
Släpp mig! Befria mina händer!
Vart för ni mig? Jag kan inte se.
Sancho?
-Han sover. -I går ville han ut på nya äventyr.
-Det kan inte finnas några jättar kvar. -Han lider av feber.
Han yrar om sir Lancelot och sir Amadis de Gaula.
-Hans huvud är fullt av förtrollningar. -Böckerna har gjort honom förryckt.
Sammandrabbningar och dueller, fabler och sagor förgiftar hans tankar.
-Men han älskar sina böcker. -Därför måste han skiljas från dem.
-Det är nog sant. -Med Guds hjälp...
...skall vi rädda honom från böckerna.
Vi plockar bort de värsta.
"Riddarskapets spegel." Farbrors favorit. Ska vi behålla den?
Speglar leder till egoism, och egoism är få fänga. Bort!
"Sir Bernardo av det gyllene skägget."
Gyllene skägget? Står det något om barberare?
-Jag tror inte det. -Bort med den.
"De tolv riddarna av Syrakusa." Skriven på italienska.
Italienska? Om det varit på spanska så hade vi kanske sparat dem.
Ut med dem, hela dussinet.
Det skulle nog gå fortare om vi lät bli att läsa titlarna.
Madam! Husmor!
Antonia? Jag är förhäxad.
-Vad är det? -Var är dörren?
Var är du, dörr?
-Vilken dörr, farbror? -Dörren till mitt bibliotek.
Det är bara en tom vägg. Det måste vara en förtrollning.
-Var är mitt bibliotek? -Jag visste inte att ni hade ett.
-Antonia? -Det visste inte jag heller.
Detta är ett verk av onda andar, fientliga mot mina ädla avsikter.
Detta är trollkarlen Malfattos verk.
Han band mig till händer och fötter som ett lejon i bur.
Men nu är lejonet be friat igen!
Befriat och rytande!
Böckernas tid är förbi. Det är dags för äventyr!
Han sa att han var fri igen.
Vi fruktar att han ger sig av igen.
Vi måste rådfråga någon som är klokare än jag.
Vad gör han?
Titta på hans hand.
Brorson! Sanson.
Vi behöver er hjälp.
Mitt svärd eller mitt huvud? Båda står till er tjänst.
Ni måste hjälpa en stackare som är fast i det förflutna.
Sanson Carrasco, filosofie kandidat vid universitetet i Salamancha.
Får vi kalla er kandidaten?
Han är mycket beläst när det gäller historiska frågor som rör riddartiden.
Inte sant?
Han är mannen som med list och övertalning-
-skall rädda vår stackars Don från galna fantasier.
-Kan ni göra det? -Jag tror mig besitta färdigheten.
Rena hans tankar från allt vad riddare heter.
Han måste inse att den tiden är förbi. Han lever i det förflutna.
Hans historier om vandrande riddare och jungfrur i nöd är rent nonsens.
Vid Gud och Hans heliga riddare!
Maken till fräckhet!
En ung snärta som knappt kan skilja på en fingerborg och sina lår.
Att förtala den orden som jag har äran att tillhöra!
Om jag inte svurit att beskydda allt kvinnfolk så hade mitt svärd...
Ert svärd?
Vi vill höra mindre om ert svärd. Det är nog gammalt och rostigt.
Hur kan ni tro att en man, som är så gammal och trött, kan vara tapper?
Själen är stark, den åldras inte alls!
Hur kan ni tro att ni skall kunna ställa allt till rätta? Vid er ålder!
För att jag fortfarande kan drömma.
Sluta drömma. Kom och sätt er hos oss i solen.
Vi kommer med fikon och mjukt bröd.
Nej, Don Quijote de la Mancha! Nöj er inte med fikon och mjukt bröd.
Ni är känd över hela Spanien.
Ert rykte som värdig arvtagare till sir Amadis de Gaula-
-låter er inte vila er lans i sökandet efter rättvisa!
-Vad sa ni? -Kämpa vidare, jag ber er!
Glöm er ålder, ni är ännu ung i själen.
Jag, Sanson Carrasco, filosofie kandidat i forntida legender-
-ber er att inte överge ert kall.
Hörde ni det?
Den här unge mannen besitter mycket visdom.
Nåväl, filosofie kandidat, vad vill ni att jag skall göra?
Gör er redo för ännu en resa.
Trots tvivlen hos en ung snärta...
...så tackar jag er, filosofie kandidat.
Jag antar er utmaning.
-Min stackars farbror. -Är ni också galen? Vad har ni gjort?
Han är på väg att tillfriskna.
Är det bot, att prata om riddare?
Febern har ännu inte lämnat kroppen.
Låt honom fara. Låt honom leva av äventyr och missöden...
...ända tills blotta tanken på det får honom att må illa, då är han renad.
-Är inte det ett listigt sätt? -Är det så en lärd tänker?
Jag skall hitta honom, om jag så måste färdas århundraden tillbaka.
-Skall du gå tillbaka till honom? -Hur skall jag annars bli guvernör?
Guvernör på en ö? Åt helvete med alla guvernörer.
-Jag kan tjäna mycket. -Ly ssna på mig, min man.
Du föddes inte som guvernör.
Du har klarat dig hittills utan att vara guvernör.
Älskar jag dig mindre för det?
Om jag var guvernör, så vore du guvernörs fru.
Så här mycket bryr jag mig.
Jag döptes till Teresa utan tjafs.
Jag vill inte vara guvernörs fru och höra hur folk baktalar mig.
Ibland är du en riktig dumskalle.
Min lady Dulcinea. Gav du henne mitt brev?
Var hittade du henne? I en solig slottsträdgård?
Hon piskade en gammal matta.
-Omöjligt! -Det såg i alla fall så ut.
Inandades du hennes ljuva parfym?
Hon luktade friskt av svett.
Och vad sa hon om mitt brev?
Hon stoppade bara ner det i fickan. Hon är nog inget vidare på att läsa.
Det är Malfatto igen. Han har påverkat ditt minne.
Vi skall finna Dulcinea här i Toboso.
-Du besökte väl henne i slottet? -Utan tvekan.
-En stor och imponerande byggnad? -Naturligtvis.
Det måste vara den här. Den största byggnaden i Toboso.
Ja, kanske det. Men det här är ju...
Ett vad då?
Ett slott, såklart.
Fråga portvakten om min Dulcinea tar emot sin trogne riddare.
Tar emot sin trogne riddare...
-Tar min älskade emot mig? -Dåliga nyheter.
Hon har väl inte insjuknat i feber?
Nej då, hon mår alldeles utmärkt. Men hon har gett sig ut på en resa.
En resa? Vart då?
Portvakten...
Västerut.
Nåväl, min vän Sancho. Vi färdas västerut i sökandet efter Skönheten.
Kom, Dapple.
Jag kan höra henne. Dulcinea skrattar med sina jungfrur.
-Är ni säker? -Hur skulle jag kunna missta mig?
Rid i förväg. Förvarna henne om att Don Quijote de la Mancha är här.
-Varför tvekar du? -Ingen anledning.
Låt dig inte förblindas av hennes skönhet!
Vad letar du efter, Sancho?
Någon som inte existerar... förutom i min herres livliga fantasi.
Du måste hitta henne. Han blir inte lycklig förrän jag gör det.
Varför inte? För att min herre tror att jag gav henne ett brev.
Men om hon inte existerar... Spelar det någon roll vem du hittar?
Inte det minsta.
-Har du inte hittat henne? -Är ni blind? Titta där och förundras.
Jag ser inget.
Bara tre skrattande lantlollor på loppbitna åsnor.
Är ni berusad? Hur kan ni missta dessa vita fullblod för åsnor?
-Ser ni inte den vackra Dulcinea? -Nej.
-Är ni blind, herre? -Jag tror inte det.
Då får ni visa lite vördnad inför er tilltänkta käresta.
Ers högmodigheter, förbarma er över denna stackars riddare.
Don Quijote av den sorgliga skepnaden.
Se på honom. Han har förvandlats till kall sten inför era ögon.
Fall på knä.
Visa lite medlidande. Förklara er kärlek till honom.
-Flytta på er! Släpp min åsna! -Vi har bråttom till marknaden.
-Gör ni narr av oss? -Nej!
O, stora prinsessa av Toboso.
Detta är en tragedi.
Är det inte hjärtskärande att se denna prins knäfalla vid era fötter?
Han är en narr med talets gåva.
-Nu retas han med oss bondflickor. -Släpp, din gaphals. - Sätt fart.
Visst är de vackra?
Deras gyllene klänningar böljar när de rider iväg på sina vita hästar.
Jag ser bara lantlollor. Vad är det för fel på mig?
Har jag blivit galen? Sinnessjuk?
Vet ni vad problemet är?
Ni har blivit förhäxad av den store Malfatto.
Jag hittade er älskade i Toboso.
Det var som att leta e fter en nål i en höstack. Ni ser henne inte ens.
Ännu ett av Djävulens lömska knep. Men jag skall nog överlista honom!
Nu är ni ert gamla jag igen.
Hur skall jag bli kvitt förtrollningen?
Halt! Jag är Riddaren av Speglarna.
Min älskade, Casilia del Vondalia, är den vackraste av alla.
Ni ljuger...! Den vackraste av alla är min älskade, Dulcinea del Toboso.
-Jag utmanar er i hennes namn. -Min älskade är vacker som Venus.
Venus är blott en skugga bredvid min Dulcinea.
Medge det, annars måste vi strida!
-Är du den där herrens väpnare? -Ja.
Jäkla otur. Jag vore hellre hemma.
Det hade jag också varit. Men jag väntar på att få min ö.
Jag har hört att de där öarna inte är lika trevliga som de utmålas.
-Vad menar du? -Det är dyrt att vara guvernör på en ö.
Nej, det stämmer inte.
Jag skall kasta er ur sadeln.
Jag har besegrat den störste vandrande riddaren av alla.
Och vem är det?
Den berömde och modige Don Quijote de la Mancha!
Nu när jag har besegrat honom är jag Universums vandrande riddare!
-Ni ljuger, Riddare av Speglarna! -Hur vågar ni kalla mig lögnare?
-Skulle ni ha mött Don Quijote? -Jag har besegrat honom. Jag svär!
Hur ser han ut?
Han är lång, med pinat ansikte och insjunkna kinder.
Grått hår och näsa som en duva.
Hans väpnare heter Sancho Panza, en enkel man som är klent begåvad.
-Han pratar om mig. -En sak skall ni veta:
Jag är Don Quijote de la Mancha och jag utmanar er.
Jag, Riddaren av Speglarna, antar utmaningen på ett villkor.
-Vad då för villkor? -Segraren får befalla den besegrade.
Gott. Jag godtar villkoret.
Väpnare, min lans.
Herre, hjälp mig upp i trädet.
-Vill du gömma dig undan striden? -Jag gömmer mig undan hans näsa.
Hoppa upp.
Ja!
-Är han illa däran? -Han överlever.
Låt honom leva. Min riddarorden är generös vid seger.
Väpnaren, med den hemska näsan... Det var inte hans riktiga näsa.
Vi har genomgått svåra strapatser. Nu kan vi skörda segerns frukter.
-Nu måste jag vara... -Vad då?
Den störste av alla vandrande riddare.
Den där väpnaren... Jag är säker på att det var vår egen barberare.
-Vad betyder det? -Vem vet? Jag vet ingenting längre.
Blanca? Var är du, Blanca?
Ge tillbaka mitt lamm! Blanca!
Banditer! De stal mitt lamm.
Vad är det?
Ett lamm har trillat ner i grottan.
Varför klättrar han inte ner och räddar det?
Han är vettskrämd. Han säger att det är banditer där.
Montesino...!
Kung Montesinos grotta! Han förde Durandartes hjärta till lady Balerma.
Fick hon något mer till middag?
Det var en from handling, ett tecken på evig kärlek.
Mycket har skrivits om denna grotta. Jag tänker besöka platsen.
-Ner i det hålet? -Detta är ingången.
-Är ni inte rädd? -Jag har glömt innebörden av rädsla.
Tio meter ner.
Han bränner sig på helvetesbålet!
Min herre tog sig loss precis som en fisk på kroken.
Din herre och mitt lamm...!
Vi har förlorat båda. Min stackars tokiga herre.
Don Quijote, riddare av la Mancha-
-vars mod och kamp för rättvisa är vida känt över hela världen!
-Det var snällt av er, men... -Vi som lever i denna förtrollning...
...har väntat alltför länge på att välkomna er till mitt slott.
-Är det ni som är kung Montesino? -Det är mitt namn.
Ni skar ut hjärtat på er döende vän för att ge åt er käresta. Ni tog en dolk...
Ingen dolk. Det var en liten stilett.
Vass som en tigertand.
Kom.
Där vilar min vän Durandarte.
Utskuren.
Det är inte målad marmor. Det är kött och ben.
Han är för evigt förtrollad av Merlin, som påstås vara Djävulens avkomma.
Han vilar för evigt, men ibland yttrar han ett ord.
Mitt hjärta...!
Hon har det, käraste av vänner.
Jag skall visa er.
Är det lady Balerma?
Det är hon, världens fagraste.
Osanning! Jag vill inte höra mer.
Försvinn!
Nu minns jag. Ni tillhör lady Dulcinea av Toboso.
-Fagrast i världen. -I världen och levande.
-Levande, men förtrollad. -Förtrollad?
Hon uppenbarade sig i form av en lantlolla ridandes på en åsna.
-Är det möjligt? -I en förtrollad värld är allt möjligt.
Det har kommit många hit i många olika skepnader.
Drottning Guinevere och hennes munskänk.
Kleopatra och...
-Och...? -Lyssna.
Får jag besvära er om ett lån? Jag har lite ont om kontanter.
Ni får min nya underkjol som pant.
Är det möjligt? Kan förnäma damer ha ont om pengar?
Hon påstår det.
Lady Dulcinea.
Jag skulle strida för er, blöda för er, gladeligen ge mitt liv, men pengar...
Det räcker med 10 shilling. Ni behöver inte offra ert liv.
Vår kärlek finns i andevärlden. Perfekt harmoni.
Ge mig 10 shilling.
Om ni verkligen behöver det...
Fattigdom kan sträcka sig långt och skonar inte de förtrollade.
Ge mig pengarna, för vår kärleks skull.
Min Dulcinea... Min gudinna...
Vår stora fisk! Vi har honom på kroken!
-Menar ni att allt detta hände? -Lika säkert som jag sitter här.
-Och ni drömde inte? -Jag var klarvaken.
Och ni var inte...det minsta tokig?
Verkar jag tokig?
Inte det minsta.
Och ni hittade lammet i Montesinos grotta?
-Och jag tog med det upp ur grottan. -Det gjorde ni. Jag såg er göra det.
Men...vad hände i grottan?
Jag förstår inte.
Tro inte att allt som du inte förstår är omöjligt.
Det håller jag med om, men ni måste ändå medge...
Ingenting i denna värld är så konstigt att det är otroligt.
Konstigt, men underbart.
Gamlingen kallar sig Don Quijote de la Mancha. Han är helgalen.
Han hoppade upp på scen och räddade skådespelerskan i nöd.
Och sen gick han lös med sitt svärd.
-En underbart komisk föreställning. -Han bär en gammal rostig hjälm.
Han har en fet och dum väpnare vid namn Sancho som rider på en åsna.
En åsna på en åsna.
När vi fick syn på honom så skulle han strida mot en riddare i en skog.
Han har gått vilse i det förgångna.
Den tjocke väpnaren blev så rädd att han hoppade upp i ett träd.
-Var är de nu? -De rider mot era ägor.
På jakt efter nya missöden.
Vi skall ha roligt med det här paret.
Bra. Jag börjar bli utled på broderi.
Fagra dam.
Jag är väpnare till mannen som besegrade Riddaren av Speglarna.
Don Quijote de la Mancha.
Riddaren av den sorgliga skepnaden?
Hans rykte har spridit sig långt. Han är känd. Alla pratar om honom.
-Gör de? Vad säger de? -Att han är känd för att dräpa jättar.
Han rider med en väpnare, Sancho, en man utan bildning och utan vett.
-Det är jag. Pratar de om mig med? -Vid alla de finaste middagarna.
Jag skall snart sluta som väpnare. Min herre har lovat mig en ö.
Det är nog det minsta ni förtjänar.
Han som besegrade Riddaren av Speglarna prisar er skönhet.
Om det finns någon uppgift som ni vill att jag utför åt er...
Vilken tur vi har! Detta är den sorgliga riddaren som alla talar om.
Don Quijote de la Mancha. Min man, hertigen av Boratorio.
Den store Don! Ert rykte föregår er. Välkommen till min lilla egendom.
Inget kan grumla min glädje över att möta Ers nåd. Tackar. Tackar.
Min jaktstuga ligger i närheten.
-Är jag också inbjuden? -Vad skulle vi göra utan er?
Jag trodde att det var väderkvarnar, men det var jättar som han gav sig på.
Vem kan säga vad som är sanning.
-Det finns inga jättar i Spanien. -Ni är illa underrättad, sir.
Lite mer vin åt Don Quijote.
-Jag har aldrig sett någon jätte. -Ni kanske aldrig har letat efter en.
-Men ni kämpade mot dem? -Ja, och mot en lömsk trollkarl.
Jag lyckades rädda en ung dam ur hans ondske fulla förtrollning.
Jättar! Förtrollningar! Vem sätter såna griller i huvudet på er, Don Vimsig?
Åk hem och ta hand om er mark. Sluta upp med att bygga luftslott.
Era jättar och er förhäxade dam finns bara i er egen träskalle.
Det kan glädja detta ädla sällskap...
Att dåraktiga män tar mig för dåre är bara en av alla mina prövningar.
Jag följer riddarnas smala väg.
Jag föraktar rikedom, men inte heder.
Jag har hjälpt skadade, avhjälpt sorg och brutit förtrollningar.
Jag är förälskad, men jag är ingen fördärvad älskare.
Min avsikt är att inte göra någon illa och att hjälpa hela världen.
Är ni alla så nöjda...
...med era trygga och bekväma liv?
Är mat och sömn tillräckligt för er?
Längtar ni inte efter en resa full av upptäckter, äventyr, stordåd-
-berömmelse och strider för sanning och rättvisa?
Hertig och hertiginna, döm mig.
Skall en man som tror på riddare-
-förkastas och åsidosättas som en narr?
Sancho!
Lady Dulcinea är förhäxad. Hon uppenbarade sig på en åsna.
-Vad skall jag ta mig till? -Ni måste färdas bortom stjärnorna.
Tro honom. Han är den visaste mannen i Boratorio.
Där finner ni Den store Boremeo-
-som kan befria lady Dulcinea ur förtrollningens bojor.
För att befria min Dulcinea skulle jag resa vart som helst.
Ni får inte resa ensam. Er väpnare följer med er.
Inte till fots. Och tänk om vi trillar ner ur skyn.
Om ni rider på springaren så skall jag se till så att ni inte faller.
Åk ni. Jag håller ett öga på er från taket.
Följ med honom. Ni skall belönas. Jag har en ö som saknar guvernör.
Du följer väl med mig?
Hur skulle jag kunna svika er...
Detta är hästen Clavileno.
Han skall föra Don Quijote och hans väpnare bortom stjärnorna.
-Jag måste berätta en sak... -Tig, Sancho!
Denna häst skall föra er dit Boremeo väntar er.
Er dam skall be frias av hans upphöjda kraft.
Färdas bortom stjärnorna och befria mig ur min förtrollning.
Jag skall rida utåt och uppåt i lady Dulcinea av Tobosos namn.
Jag vill ha en kudde att sitta på.
Ingen extravikt får tynga Clavileno.
-Ha mod, Sancho. -Det är just det jag inte har.
Vad är du? En feg mus med en morsgris själ och ett hjärta av smör?
-Boremeo väntar oss. -Och glöm inte ön.
Vi sätter ögonbindel på dem-
-så att inte solen bländar dem.
Vi stiger uppåt. Jag hör vinden.
Alla de fina människorna förvandlades till små myror.
-Visst börjar det bli väldigt varmt? -Vi flyger mot solen.
Jag, Den store Boremeo-
-befaller att den vackra lady Dulcineas förtrollning bryts.
-När får jag träffa henne? -När era resor är till ända.
-Vad finns framför oss? -Ni skall möta er största utmaning...
...och vinna er största seger.
De skjuter på oss!
Ni har befriat er dam. Jag önskar er all lycka.
Och ni skall få er belöning.
Ers nåd, guvernören...ön Esperanza.
Är ni säker på att detta är en ö?
Vi såg inget hav.
Ön är så vidsträckt. Havet är långt borta.
Vidsträckt? Då kan man tjäna mycket.
I all blygsamhet godtar jag er ö.
Brev från hertiginnan av Boratorio till lady Teresa Panza-
-hustru till Don Sancho, väpnare till riddaren Don Quijote de la Mancha.
Det är en man här, mamma!
-Är ni lady Teresa Panza? -Jag heter Teresa Panza, ja.
Hertiginnan skriver följande:
-"Er makes klokhet och redbarhet"... -Klokhet och redbarhet...?
..."har fått min man, hertigen, att göra Don Sancho till guvernör på en ö."
Han sa att han skulle få en ö.
"Var hälsad, lady Teresa, guvernörens hustru."
-Är jag verkligen lady Teresa? -Ja, det är ni i allra högsta grad.
Då behöver jag inte er längre. Ni kan gå.
Och hälsa min vän hertiginnan.
Lämna oss.
Varför är inte lady Dulcinea här och bevittnar min heroiska trohet?
Vad är det hos mig som väcker kärlek i så unga och vackra bröst?
De flockas kring er, store riddare, likt bin kring honung.
Men varför åtrår så många min kropp?
Vi - ni och jag - föddes med den yttre skönhetens gåva.
Alla blir handlöst förälskade i oss. Det är inte vårt fel. Vi rår inte för det.
Ni måste försöka vara mycket tapper.
Jag skall försöka.
Ingen frukt! Det är inte bra för guvernörens mage.
-Vem är du, surpuppa? -Er livmedikus, Ers nåd.
Frukt är för kallt och saftigt för er. Men den här fårfiolen...
-Det luktar gott. -Det är för varmt och kryddstarkt.
Stekt rapphöna. Kaninstuvning.
Hårig, ullig mat. Det är farligt.
Ta bort alltihop!
Åt er har jag...
...en magisk dryck. Ett livselixir.
-Vin? -Vatten!
Drick det, guvernör. Er hy kommer att renas.
Ert hår kommer att växa och hjärnan håller sig kall.
Skall jag leva på vatten? För mig till mitt sovgemak.
Efter denna icke-middag är jag svimfärdig av hunger.
Vakna! Larmklockan ljuder!
Fiender från fastlandet har landstigit.
Hertigen litar på att vår guvernör leder våra trupper.
-Fatta svärdet och led oss till seger! -Vi inväntar era order.
Jag kan inte se. Jag kan inte se!
Herre...
Sancho! Vad gör du här?
Jag vet inte varför, men jag har saknat er.
Jag måste ha blivit så van vid ert sällskap och ert magiska sätt.
Jag klarar mig inte utan er.
-Min vän Sancho. -Dessutom har jag fått nog av öar.
-Hertigens ö? -Jag har fått nog av den.
De försökte svälta ihjäl mig. Och jag skulle leda dem i strid.
Och man kunde inte tjäna mycket.
Att vara guvernör blir man inte rik på.
Det är sant, Sancho. Och jag har ledsnat på mjuka lakan-
-sockersöta ord från damer-
-och banketter som får mig att hungra efter äventyr.
Inte ännu en trumpet!
En utmaning! Riddaren av Månen kastar handsken och utmanar-
-Riddaren av den sorgliga skepnaden, den så kallade Don Quijote!
"Så kallade"? Så kallade?
Han utmanar Don Quijote att bevisa sin riddarvärdighet.
Villkoren bestäms på fältet.
-Lycka till, Don Quijote. -Vem är Riddaren av Den vita månen?
Han är en främling för oss. Han knackade på slottets portar.
Om det slutar i ännu en katastrof...
Det gör det inte. Boromeo sa att jag skulle vinna min största seger.
-Efter allt vi gått igenom? -Vad menar du, Sancho?
Ni skall nog inte förlita er så mycket på Boromeo.
-Var detta din idé? -Var det inte din?
Ingen av oss? Då är det en riktig riddare.
Eller också existerar vi alla i den gamle Dons livliga fantasi.
Vilket det än är så blir det roligt.
Om segern tillfaller mig, skall ni ge upp ert sökande e fter äventyr-
-och återvända hem och leva stillsamt fram till er död.
Men om ni skulle segra, så vilar mitt liv i era händer.
Riddaren av den vita månen.
Jag är okunnig om era bedrifter och i mina ögon är ni helt okänd.
Jag avfärdar ert skryt och godtar era villkor.
Ödet har påbjudit att jag skall vinna en stor seger.
Jag kommer att besegra er för att hedra lady Dulcinea av Toboso.
Börja när ni vill. Jag är redo.
Kämpa för mig, store riddare, som om det vore er sista strid.
Vakna, Don Quijote. Drömmarnas tid är förbi.
-Vi är väl på väg hem? -Ja, Sancho.
Så allt är över? Inga fler äventyr?
Inga fler äventyr.
-Men varför? -Jag gav mitt ord till riddaren.
Det är en hederssak.
Vad vore jag för riddare om jag bröt ett löfte?
Men ändå... Det blir förbaskat trist på kvällarna.
Jag är den vandrande riddaren som skall göra slut på er makt!
Kämpa! Smaka på mitt svärd!
Jag skall döda er för att hedra min älskade!
Min älskade... Jag får aldrig se henne igen.
-Hur vet ni det? -Mina resor är inte över.
De är bara avbrutna av ett löfte.
Löften! Jag har alltid sagt att det är besvärliga saker.
Jag undviker löften.
-Var är din ö? -Inget mer prat om öar. Snälla.
Farbror!
Kära farbror! Var har ni varit?
Jag drömde. Jag levde i en annan värld.
Jag hoppas att jag inte saknar det alltför mycket.
Kom in. Kära farbror...!
Ni måste vara hungrig.
Pappa! Jag har saknat dig!
Sanchina trängtade efter dig som blommor trängtar efter regn.
Så du har ingen ö?
Det är klart att jag har.
Men det var inte värt besväret. Jag har det bättre hemma.
-Vad gjorde du med din ö? -Jag lämnade tillbaka den.
Jag hade vant mig vid att vara guvernörs fru.
Jag visste att han inte hade någon ö.
Husbonden är hemma igen.
-Inga fler äventyr för honom. -Eller för någon av oss.
"Till Sancho Panza, min väpnare, testamenterar jag alla penningar."
"När mina kära vänner har fått sina gåvor"-
-"så går all min egendom till min älskade nivö Antonia."
Det är min vilja.
Nu kan ni skriva under, Don Quijote.
Nej. Inte Don Quijote.
Alonso Quijada.
En gentleman av la Mancha...
...som inte har så mycket pengar, men några få goda vänner.
Om ni hade sett oss på våra resor.
Jag såg er två gånger.
Ni, Sanson Carrasco?
En gång som Riddaren av Speglarna. Ni besegrade mig.
Det gjorde jag. En storslagen seger.
Och än en gång...
När då?
"Om segern tillfaller mig, skall ni ge upp ert sökande efter äventyr."
Riddaren av Den vita månen?
Var det ni?
Jag hade lovat att föra er hem. Jag var tvungen att överlista er.
Nej, filosofie kandidaten.
Jag överlistade mig själv.
Det är den bästa seger man kan önska sig.
Han tycker om att ligga här ute, även på natten, och se på stjärnorna.
Så han är lycklig?
Vi försökte alltid få hem honom, eller hindra honom från att ge sig av.
Jag sa att det han trodde på bara var nonsens. Men nu...
-Jag har funderat. -Funderat på vad då?
Att min gamla farbror... Han har varit med om mycket.
När han pratar om det så strålar det om hans ögon.
Lyd mitt råd. Dö inte.
Glöm allt prat om att dö. Bestäm er för att leva i många år till.
Sancho...min vän.
Du blev illa tillty gad på kuppen.
Det var härliga tider.
Lämna dessa dystra hålor. Det är inte dags att dö än.
Vi kan ge oss av på nytt. Vi kan strida mot Riddaren av Speglarna.
Eller bli bjudna på middag hos hertigen och hertiginnan.
Nej. Det är över, Sancho. Allt är över.
Dina äventyr är hemmavid, hos din fru och dina barn.
Inte helt. Jag har varit ute och sökt på egen hand.
Har du, Sancho? Resultatlöst?
Inte helt.
Jag har med mig lady Dulcinea.
Vem är ni?
Dulcinea del Toboso.
Jag tror att ni är Aldonza.
En flicka jag såg en gång...
...på andra sidan en mur.
Nej, sir. Jag är lady Dulcinea.
Er älskade.
Ni kanske är bådadera.
Ni förstår, det var lyckosamt.
Ni fann henne till slut.
När mina resor är över och min färd är till ända.
Tack, min Dulcinea.
Nu måste ni lämna mig. Jag är väldigt trött.